Hvad vil du nu gøre?
Hvor er han?
Garsiv.
- Jeg dræbte ikke far. - Så vil Gud benåde dig.
Efter du har mistet hovedet.
Vi slås ikke med pinde mere, lillebror.
Kan du ikke mere end det?
Deres Majestæt.
Fortæl mig om Dastan, onkel.
Dastan kom til Avrat for at dræbe mig. Jeg slap med nød væk.
Tus, min død ville svække dit unge kongedømme.
- Dastan ønsker et oprør. - Ønsker han tronen?
Det frygter jeg, min herre.
At stille ham for retten, vil kun være gøde for hans oprør.
Mit råd er, at undgå en retssag.
Bring ham ikke tilbage til Nasaf i live.
En offentlig rettergang vil bedst tjene den konge, jeg håber at blive.
Stærk, respekt for loven.
- Vi er ikke vilddyr. - Du bliver en sand konge.
Dastan skal findes og bringes for retten.
TILFLUGTSSTED FOR HASSANSINERNE
- Jeg skal tale med vores gæster. - Deres metoder er usædvanlige.
Tjenerne har set ting, hørt underlige lyde.
- I sidste uge forsvandt en hest. - Så få dem til at holde mund.
Ellers lover jeg dig -
- at de også forsvinder.
Jeg har en ny opgave til dig, Hassasin.
Har du det med, jeg anmodede om?
- Er disse metoder en hindring? - I trancen kan vi se fremtiden.
Vi kan se døden.
En skæbne ...
... og en forbandelse.
I trancen kan vi finde alt. Også din nevø, pris Dastan.
Så håber jeg, I ser mere død. Snart.
Ned! Det er en persisk patrulje.
Garsiv.
Hvad er det, du tier for mig?
Stammefolket er taget af sted. De er nok trætte af dine løgne og bedrag.
Jeg var tvunget til at forlade dig. Så din onkel ville ikke lytte?
Tus dræbte ikke min far. Det var Nizam.
- Din onkel? - Hans hænder var forbrændte.
Han siger det skete, da han ville have kappen af min far.
Men han rørte aldrig kappen. Det må være sket tidligere.
Det var Nizam, der forgiftede den.
Hvad tjener det min onkel, at skrue tiden en smule tilbage? Intet.
Han myrdede ikke min far for kun at få dolken. Hvad fortier du?
Du har hurtige hænder. Men det har jeg også.
Vil du have den, så fortæl alt. Ikke flere julelege, ikke flere løgne.
Kan vi smutte nu?
Kun en prinsesse tror, hun kan løbe fra en sandstorm.
Nizam kommer for at dræbe os. Jeg skal dø.
Jeg skal vide hvorfor.
I Alamut hviler hjertet, som banker for alt liv på Jorden.
Gudernes Sandglas.
Guderne kiggede engang ned på os, og så kun grådighed og forræderi.
Så de sendte en sandstorm for at udslette alt.
Men en ung pige bønfaldt guderne om at give mennesket en ny chance.
Og tilbød sit liv i bytte.
Denne rene godhed -
- fik guderne til at se potentialet i os.
Så de fejede sandet ind i Sandglasset.
Dolken blev givet til pigen, som reddede mennesket.
Hun var dolkens første vogter. Kun den kan gennembore Sandglasset -
- og fjerne Tidens Sand. Men håndtaget kan kun holde et minut.
Og hvis nogen placerede dolken i glasset og holdt på knappen?
Så ville sandet flyde uendeligt. Men det er forbudt.
Da min far var dreng -
- reddede Nizam hans liv, da de var på jagt.
De jagtede en smuk hjort, da en løve angreb dem.
Nizam reddede Sharaman. Min far fortalte altid historien.
Jeg forstår ikke.
Nizam ønsker at rejse tilbage og lade min far dø.
Så ville han blive konge.
Og mine brødre ville aldrig blive født.
Stormen er overstået.
Sandet i glasset holder utrolige kræfter.
At åbne dolken mens den sidder i glasset vil bryde seglet.
Det ville ødelægge Sandglasset.
Tidens Sand ville ikke længere være inddæmmet.
Og det ville igen bære gudernes vrede og ødelægge alt på dets vej.
Og hele menneskeheden ville bøde for Nizams forræderi.
Kun dette ville være tilbage.
Det hemmelige Vogtertempel udenfor Alamut er helligt.
Kun der er dolken i sikkerhed. Kun sådan, kan armageddon standses.
Det er sandheden, Dastan.
Giv mig dolken -
- så jeg kan bringe den dertil.
Det kan jeg ikke.
- Jeg tager med dig. - Vil du hjælpe mig?
Vi kan blive og snakke om det, eller du kan stige op.
Vores rejse er velsignet.
Vi forsyner os med vand, og rider ind i bjergpasset i aften.
- Du nyder, at hundse med mig. - Du er jo god til at følge ordrer.
Stram den nu ikke.
Perser!
Vi skiltes i sådan en fart, at jeg ikke fik sagt farvel.
Vi har sporet dig i en uge. Dit lille oprør varede i to dage!
Mit elskede væddeløb -
- vasket bort som fodspor i sandet.
Kan du se Anita? Hun er resterne af mit imperium.
Uanset hvor dygtig man er, kan man ikke arrangere strudseløb -
- med kun én struds! Har jeg ret?
Kom her.
Vidste du, at strudse har selvmordstendenser?
Se den stakkel. Hun var engang en stormester.
Nu skal jeg vogte over hende dag og nat, så hun ikke gør noget dumt.
Så det faldt mig ind, at mine tab kun kunne lindres -
- ved at fange de to skyldige turtelduer.
Jeg indkasserer prisen på dit hoved. Din bror bliver glad for ...
- Det er sandfolket. - Sheik Amar, du må høre på mig!
Det vil jeg helst ikke.
Vi er på en hellig rejse til templet ...
Intet er mere helligt end persisk guld!
Giv mig dolken. De er for mange.
Du kan ikke dræbe dem alle. Vil du leve? Kom med den!
Giv mig dolken!
Hvordan gjorde du det?
Instinkt.
Hvad?
Vi skal væk herfra.
- Hvad skete der i aftes? - Det var hassasinere.
De var snigmordere for de persiske konger, indtil min far forbød dem.
Nizam må have trodset min fars ordrer og beholdt dem.
En hemmelig dødspatrulje. Derfor betaler jeg ikke skat.
- Vi må ikke stoppe op. - Tal for dig selv.
- Vi kan bruge jeres hjælp. - Ved at krydse Hindu Kush nu?
I tiltrækker problemer, som fluer på et råddent æble.
Der er guld i templet. Mere end hvad ti heste kan bære.
- Skattefrit. - Sir!
- Ved du, hvor du er? - Jeg lærte ruten udenad som barn.
Det skal enhver prinsesse. Det er helligt.
Det er her.
Helligdommen. Her er dolken i sikkerhed.
Jeg ventede gyldne statuer og vandfald.
Giv mig dolken, så jeg kan bringe den i sikkerhed.
Skær dig nu ikke, prinsesse.
Herovre!
Ikke død længe. Tortureret først.
- Hassansin. - Nizam kender til stedet.
De er alle døde.
- Hele landsbyen. - Hvor skal du hen?
Alt det her kan kun stoppes på én måde.
I templet findes stenen, som dolker kommer fra.
Det første, vi lærer, hvis alt andet slår fejl, -
- er at sætte dolken tilbage. Så vil den blive returneret til guderne.
Det oprindelige løfte skal betales.
Hvilket løfte?
Guderne må tage tilbage, det liv de skånede.
Det betyder, at du dør.
Bliv der!
- Hør på mig! - Giv mig dit sværd.
Hassasinerne myrdede dem alle. På Nizams ordrer.
- Han er forræderen. - Hassasinerne findes ikke mere.
Alle er døde derinde. Flere i landsbyen.
Bliv der!
Nizam ønsker mig død.
En rettergang ville være for offentligt.
Ved du det?
Jeg ved, vi har haft vores problemer, Garsiv.
- Men vi er dog brødre. - Siger du, i dødens stund.
Du forstod ikke, far altid bad.
Han sagde, at båndet mellem brødre beskytter vores imperium.
Had bad til, at det forblev stærkt.
Hvorfor skulle jeg tage til fars begravelse, når jeg kendte risikoen?
Nizam anbefalede din død. Tus var uenig. Han vil have dig i live.
Nizam ønsker mig død, og har hyret Hassasinerne.
Han frygter, hvad jeg siger og til hvem.
Fortæl mig det, broder.
Hassasinere!
Ti stille!
Beskyt dolken!
Perser! Bag dig!
Tamina!
Smid disse!
Find hende!
Her! Ved du, hvad man siger, om mænd med store sværd?
Tamina! Lad mig gøre det.
Kun en Vogter kan returnere dolken. Det er ikke noget, du kan gøre.
Jeg er klar.
Det er jeg ikke.
Træk jer ud!
Garsiv!
Undskyld, Dastan.
Red imperiet.
Broder. Broder.
- Hvor er dolken? - Den er væk.
"Beskyt dolken for enhver pris." Det var mit hellige kald.
Det var min skæbne.
Vi skaber selv vores skæbne, prinsesse.
Vi får den tilbage.
Vi får brug for en hest til.
- Hvor vil du tage hen? - Til Alamut.
Nizam vil bruge dolken til at trænge ind i Sandglasset.
- Han skal stoppes. - "Han skal stoppes."
Hvad?
En knivkaster med en samvittighed.
Perserne er brudt igennem de første tunneller.
De er ikke langt fra Sandglasset.
Dolken er i Højtemplet, vogtet af en sort dæmon med pigge.
- Hassasineren, der dræbte min bror. - Kun han står mellem os og dolken.
Ingen kan stå indenfor 20 meter af ham og overleve.
Ikke alle behøver være så tæt på.
Kan De undvære lidt vand, sir?
- Er du sikker på det her? - Det skylder jeg knægten.
Du er en ngbaka. En frygtet kriger.
Mig? Jeg er en anelse uhæderlig entreprenør.
- Vi er ikke skabt til storhed. - Skynd jer!
Min ven, har nogen fortalt dig, at du snakker for meget?
Har jeg fortalt jer om ngbaka'erne?
- Ja, det har du. - Jeg håber, din bror lytter til dig.
Han er her. Luk alle porte! Find ham!
- Fri bane. - Dastan, jeg tror ikke ...
- Du bør ikke gøre det her. - Er det bekymring, jeg hører?
- Varsomhed. - Og en smule bekymring.
Du smigrer dig selv, prins.
Og du var engang en bedre løgner, prinsesse.
Jeg er nok ude af træning.
Det er ikke sidste gang, vi er sammen.
- Hvor er dolken? - Persiske bureaukrater.
I har så bløde hænder.
- Det er fundet, min herre. - Sandglasset?
Jeg har ikke dolken.
- Bliv der. - Hej, Tus.
Dastan!
- Vi skal tale sammen. Alene. - Vent udenfor kammeret.
Nu!
Vi er brødre, ikke sandt?
Nizam forgiftede kappen. Hvem gav dig den, Tus?
Hvem gav dig kappen?
Du stoler på ham, som jeg gjorde. Men Alamut solgte ikke våben.
- Nizam løj for os. - Hvad skulle han få ud af det?
Lyt nøje efter.
Under byen ligger en for- historisk kraft. Tidens Sand.
Nizam vil bruge det til at rejse tilbage i tiden og blive konge.
"Tidens Sand"? Kætteri. Det er vanvid.
Jeg har selv set dets kræfter. Og Nizam har fundet det.
Hvis vi ikke stopper ham, kan alt få en ende.
Hvis du vil dræbe mig, så må du hellere gøre det nu.
Dette er ikke en almindelig dolk.
Pres juvelen på skaftet ned, så kan du selv se.
Jeg skulle have haft styrken til at gøre det, før vi invaderede byen.
Til at følge mit hjerte. Uanset konsekvenserne.
- Soldaterne er udenfor ... - Bliv hvor du er!
Han tog sit eget liv.
Må Gud vise forræderen nåde, for han valgte kujonens udvej.
Dastan var mange ting -
- men ikke en kujon.
"Det er ikke en almindelig kniv. Pres juvelen ned og du vil se."
- ... uanset konsekvenserne. - Stop!
For et øjeblik siden, døde du for øjnene af mig.
- Du trykkede på den. - Hvordan vidste du, jeg ville?
Fordi vi er brødre.
Da vi drog i krig -
- fortalte vores far mig, at en sand konge rådfører sig -
- men altid lytter til sit hjerte.
Jeg skulle have troet på dig noget før.
Deres Majestæt, soldaterne fortæller mig at ...
Jeg ser, Dastan er vendt tilbage.
Tus, husk, hvad jeg fortalte dig!
Nej! Vent lidt.
Stakkels Tus. Så ivrig efter at få tronen.
Og du, Dastan, du kommer altid brasende.
Så desperat efter at bevise, at du er mere end noget, kongen skrabede op.
Sikke en redelighed, vi er.
Båndet mellem brødre -
- er vist ikke længere sværdet, som beskytter imperiet.
Han var en af os. Han var en Tempelpræst.
Sådan fik Nizam nys om Sandglasset.
De har korrumperet Vogterne. Vi er ikke længere rene.
Vi må skynde os.
Trissen. Kom med trissen!
Vogterne byggede hemmelige veje under byen til Sandglasset.
Skynder vi os, kan vi nå frem før Nizam.
Det er vejen til Sandglasset.
Der er kun én sikker vej.
Hurtigere!
Gå i mine fodspor.
Intet må røre ved gulvet ud over mine fodspor.
Løb, Dastan! Løb!
Dastan!
Nizam!
Du myrdede din egen familie. Sharaman var din bror!
Og min forbandelse.
Jeg så op til dig.
Jeg forstod aldrig, hvorfor min bror tog affald ind.
Hyg dig i rendestenen, Dastan.
Der skal du være under mit kongedømme.
Tamina!
Nizam, du må ikke bruge dolken, det vil udløse ...
Udløse hvad? Guds vrede? Selveste Helvede?
Du må ikke gøre det her.
Stop ham. Hvis han knuser glasset, så dør verden sammen med det.
Det er ikke min skæbne. Det er din. Det har det altid været.
- Giv slip på mig. - Nej.
- Giv slip på mig. - Nej!
Jeg ville ønske, vi kunne have været sammen.
Nej!
Tamina!
Familie.
Prins Dastan!
- Bis? Er du her? - Selvfølgelig.
Vi har omringet Alamuts palads. Slaget er overstået.
Ikke endnu.
Vent!
Tapre soldater af Persien, vi er blevet bedraget.
Alamut har ingen våbensmede!
Dastan! Har du mistet forstanden?
Jeg kan ikke fortie forræderi.
Krigen blev iscenesat af en, vi alle sammen stolede på.
- Vores onkel Nizam. - Dastan har vist fået solstik!
Han skal finde skygge og samle tankerne.
Våbnene er falske!
Her er ingen våben!
Og spionen som "fandt" dem, blev hyret af dig -
- for at få os til at invadere Alamut!
Hvad er det her, Dastan?
Fortryder du? Du førte os selv til sejr.
Jeg skulle aldrig have ladet angrebet finde sted.
Jeg vidste i mit hjerte, at det var forkert.
Det bliver aldrig dig. Du bliver aldrig konge.
Du har ikke hjertet.
Du vil dø i skyggen af en storslået mand.
Fjern ham før han gør sig selv mere til grin!
Før du forlod Nasaf, fortalte far dig, at en sand konge rådfører sig -
- men han lytter altid til sit hjerte.
Far og jeg var alene. Hvordan ved du det?
Han havde ret. Bare lyt til dit hjerte.
Han trodser dig under angrebet, og vil nu vende om.
Grib til handling, Tus.
Spionen kender sandheden. Find ham. Vi tvinger det ud af ham.
Du havde det hele. Kærlighed, respekt og familie.
Men det var bare ikke nok.
Prinsesse af Alamut.
Jeg blev vildledt til at angribe Deres by.
Tilgiv mig, Deres Højhed. Lad mig prøve at gøre bod.
Vi ville begge yde godt af at vores nationer blev forenet -
- af et bånd stærkere end venskab.
Ægteskab.
Mellem Dem og én, som er Deres bys erobrer og frelser.
Dastan.
Royalt blod eller ej, så er han søn af vores far.
Og bror til mig og Garsiv. En sand prins af Persien.
Gå så derop inden jeg tager din plads.
Goddag, prinsesse.
Det er en skik, at ledsage et frieri med en gave -
- med det kom bag på mig, så jeg er uforberedt.
Jeg har intet til Dem -
- bortset fra det, som allerede er Deres.
Kom med, prins Dastan.
Hvordan kan jeg stole på vores erobrer?
Jeg begynder at tro, jeg ikke længere er den person.
Det er kort tid for en mand at ændre sig så meget.
Det lyder som om, du har fundet noget her.
- Hvad skulle det være? - En ny åndelig bevidsthed.
- En skæbne. - Præcis.
Jeg tror på, vi skaber vores egen skæbne.
- Du mangler nysgerrighed. - En af mine mange fejl.
Du må ikke håne mig, prins.
Så godt kender vi ikke hinanden, prinsesse.
Men jeg ser frem til den dag, at vi gør det.
Det siges, at nogle liv er kædet sammen på tværs af tiden.
Forbundet af et forhistorisk kald, som giver genlyd gennem tiderne.
Oversættelse: A. Boersen